- Er du klar? - Jeg er født klar.
Hvad har vi? En bande af de sygeste næsehorn?
Krokodiller? Gale ulve? Lad os gå ind!
Vær forsigtig. Det kan være dit livs største udfordring!
Gør jer klar til at mærke min torden!
Introduktion til kung fu-undervisning.
Må jeg bruge Wuxi-fingergrebet på dem?
Det ville jeg ikke gøre.
Husk det nu, Po, hver generation oplærer den næste.
Og på den måde lever kung fu'ens ædle kunst videre i dig og nu i disse...
...bedårende børn. - Hvad?
- Pøj, pøj. - Vent lidt!
Mester Shifu! Hør nu!
Okay... Hvis I lige tager plads.
Hallo?
Hej, hej. Fald til ro.
Okay.
Slå de pudderkvaste i sædet!
- Dragekrigeren! - Ja, tak for det.
Skal vi lære de seje kung fu-tricks?
- Ja. - Jah!
Nu skal vi virkelig sparke bagdel!
Ro på nu. At sparke bagdel er bare en lille del af kung fu.
Det er for fedest, men kun en lille del.
Kung fu betyderjo "egne fortrin".
At være den allerbedste man kan være. Det er det, det handler om, kaniner.
- Jeg vil gerne lære tigerstilen. - Skal vi ikke kæmpe?
- Ja, som De Fantastiske Fem? - Jah!
De Fantastiske Fem? Ja, de er seje, ikke?
Men det var ikke kampene, der gjorde dem specielle.
Nej. De måtte hver især lære kung fu'ens hemmeligheder,
før de blev fantastiske.
- Hvad for nogle hemmeligheder? - Fortæl os!
Jeg må ikke fortælle det.
Det erjo en hemmelighed. Det er tophemmeligt.
Årh! Fortæl os det, kom nu.
Okay, men I må ikke sige, atjeg har sagt det. Så benægterjeg det.
Jeg siger: "Hvad? Jeg har ikke sagt noget." Er det en aftale?
DE FANTASTISKE FEMS HEMMELIGHEDER
Selv da mester Knæler var et lille insekt, var han hurtig.
Lynhurtig!
- Når nogen havde brug for hjælp... - Hjælp!
...var han på pletten.
Fang ham!
Han var dalens store helt...
...men han havde ét lille problem.
- Tjener, jeg dør snart af sult her! - Han var mega utålmodig.
Hvorfor tager det så lang tid?
Verden bevægede sig alt for langsomt for Knæler.
- Han var for hurtig for verden. - Giv mig den!
Så en dag... gik det galt.
En bande krokodiller har stjålet min landsbys lager af...
- Urter. ...uldfrakker.
Og hvis vi ikke får dem tilbage, må vi...
Dyrke sport?
...dø af kulde.
Det tænkte jeg nok. Og hvor løb de skællede vilddyr så hen?
- De tog... - Vestpå!
- Nej, østpå! - Hvorfor tror du...?
- Over mod... - Bjergene!
Nej!
- Øen med... - Næsehorn?
- Krokodillebanditter! - Krokodillebanditter? Øst? Uldfrakker!
Jeg vidste det. Jeg skal bruge en båd.
- Du skal være meget... - Hurtig.
- Forsigtig. Tag... - En madpakke med?
- Dette kort. - Ingen kort!
- Knæler, de... - Aner ikke, hvad der venter dem.
Men fælder! De er kendt for at sætte fælder op.
En fælde! Hvorfor var der ingen, der advarede mig om det?
Jamen, er det ikke den verdensberømte Knæler.
Du var sikkert så hurtig, at du glemte at kigge efter fælder.
Luk mig ud, så kan jeg vise jer, hvor hurtigtjeg kan få jer til at græde.
Hvad med at vi lader dig blive og ser, hvor hurtigt du kan blive gammel.
Lige meget hvor hårdt Knæler prøvede, kunne han ikke slippe ud.
Lige meget hvor hårdtjeg prøver, kan jeg ikke slippe ud.
Han kunne ikke gøre andet end at vente på, at noget skulle ske.
Så han ventede. Og ventede...
...og ventede.
Indtil der skete noget virkelig syret.
For første gang bevægede verden sig hurtigere end ham.
Fordi Knæler var tvunget til at vente, gik han i totalt
for-fedest tranceagtig tilstand.
Knæler havde endelig fundet det, han havde manglet.
Tålmodighed.
Og en genial plan.
Hej, Knæler! Vågn op. Du skal spise.
Hej, drenge?
- Det er ulækkert. - Jeg tror, han er død.
- Rør ved ham. Prik til ham med noget! - Forsigtig. Forsigtig.
Knæler måtte samle al den chi, han kunne mønstre.
For ikke at grine.
Krokodillerne faldt totalt for hans fantastiske
"ligge stille meget længe"-teknik.
Vent.
Knæler havde fundet hemmeligheden bag sine "egne fortrin".
- Tålmodighedens overvældende kraft. - Ja.
- Nej. Vent. - Jeg er Knæler!
- Kom nu. Nej. - Vent.
Det er "ligge stille meget længe"- teknikken.
I fatterjo ikke pointen. Det handler ikke om at slås.
Hold op med at slås! Hej!
Sætjer!
Okay. Hør nu godt efter den her gang.
Man siger, at hugormeklanen nedstammer fra de mægtige drager,
hvis legendariske ild blev kogt ned til hugormens stærke gift.
Den store mester Hugorm var den største i denne sagnomspundne klan.
Et enkelt prik af hans skarpe hugtænder kunne fælde 15 gorillakrigere.
Og en mellemstor krokodille.
Selv det onde skælvede ved tanken om,
hvor over-for-fedest hans gift-hugtandsteknik var.
Og derfor var det en stor glæde, da en datter af den store mester
blev født til at viderebringe traditionen.
Endelig en lille kriger til at føre arven videre.
Da den lille hugorm smilede til sin far for første gang, rystede hele verden.
Nemlig. Ingen hugtænder.
Ingen gift!
Årene gik.
Hugorms far var stadig den eneste, der kunne beskytte landsbyen...
...mod de slemme stoddere.
Og lille Hugorm havde stadig ingen gifttænder.
- Den store mester var utrøstelig. - Kan jeg hjælpe?
Nej, lille ven. Det er alt for farligt for dig.
Så lavede lille Hugorm en lille dans for at få sin far til at smile.
Og det virkede. En lille smule.
Nu ved jeg godt, hvad I tænker.
- Hvor er sparket i bagdelen? - Jah!
Tålmodighed, små venner. Det begynder lige...
...nu!
Okay, ikke lige nu... Snart. Snart!
Månefesten.
Hugorm havde danset så meget for sin triste far,
at hun var blevet den bedste vimpeldanser i landsbyen.
Men uden hugtænder var hun alt for bange til at tage med til festen.
Den store mester var på vej til won ton-boden, da...
...en gorillabandit!
Duk dig, gamle slange. Din by vil snart skælve under min mægtige næve.
Ikke hvis jeg nedkæmper dig nu med min ærefrygtindgydende,
for-fedeste gift-hugtandsteknik.
Så bid mig, gift-hugtand!
For hans gifttænder var uovervindelige!
Men hvordan?
Min giftsikre rustning trodser dine berømte hugtænder!
Far!
Hugorm? Hugorm!
Hugorm anede ikke, hvad hun skulle gøre.
Men en ting vidste hun...
Ingen skal banke min farmand!
En lille slange med fine vimpler?
Hvad? Skal du danse for mig?
Hvis det kan gøre dig glad.
Så lad os danse!
Jeg behøver ikke bide dig for at banke dig.
Synd dine næver ikke er lige så hurtige som din mund.
Min svigefulde dans trodser din giftsikre rustning.
Den store mester var fuld af beundring over den lille slange uden gifttænder,
som havde lært at danse for at få sin far til at smile.
Og det lykkedes.
Den nat fandt Hugorm sit mod.
En kraft, der var langt mere virkningsfuld end gift.
Hvad?
Hvorfor ser I så triste ud? Hugorm er da totalt fedest!
Ja. Men hun var så sej, vi er bare kaniner.
Vi er ikke ligesom Hugorm.
Nej, I er ej.
Det erjo hele pointen! Trane var heller ikke så sej.
For 20 år siden studerede de bedste elever fra hele Kina
ved det berømte Lie Dai kung fu-akademi.
Og den bedste var Mei Ling.
Hun var en overdrevet sej kæmper.
Trane var der også.
- Som... pedel. - Trane!
- Optagelsesprøven er i næste uge. - Er den?
Trane længtes efter at blive en af eleverne.
Så stedet her skal gøres parat.
Men han syntes, han var for tynd.
Trane, kom så i sving!
Eleverne på akademiet havde det hårdt. Men Trane havde det værre.
Trane! Du er helt utrolig.
- Mig? - Du skal da søge ind på akademiet.
Nej, sikke noget sludder. Nej.
Altså, det ved du da ikke, før du prøver det.
Hvis Mei Ling syntes det, så skulle han måske prøve.
Så hver aften efter arbejde trænede Trane til optagelsesprøven.
Så oprandt prøvedagen.
Alt, hvad man skulle gøre for at komme ind, var at snuppe det lille, røde flag.
Det var enkelt.
Enkelt, men umuligt!
Ynkeligt. Er der ingen afjer, der kan klare det?
- Vent. Der er en. - Hej, alle sammen.
Trane?
Ja. Med de tynde ben.
Mine tynde ben. Den harjeg aldrig hørt før.
Trane. Nu du er her, kunne du så ikke rydde lidt op.
Det må du virkelig undskylde.
Bare tag det roligt. Det er totalt okay.
Trane! Kom så i gang! Der ligger tænder overalt!
Det er okay. Helt ærligt.
Hvis jeg skulle sige noget, skulle det være..."okay". Det er okay.
Trane! Stands!
Så! Træd langsomt ud.
Men Trane rørte sig ikke.
Og så mærkede Trane noget nyt.
Selvtillid!
Han mærkede det helt nede fra sine små, tynde fødder til spidsen af sit næb!
Selv hans hat var fuld af selvtillid!
Synes I ikke, I er seje? I er heldige, at I ikke er lige så lidt seje...
Vent, halvt så seje som... så usej som Trane var.
Ved I, hvad jeg mener?
Okay, al den træning gør mig sulten.
Lad os holde en frokostpause.
Vent! Du harjo ikke fortalt os alle hemmelighederne.
Ikke det? Det trorjeg da nok lige, atjeg har.
Ved du hvad Po, det har du ikke.
Harjeg ikke? En, to, tre.
Nej, du har ret. Det harjeg overhovedet ikke.
Næste lektion.
Det hele begyndte for år tilbage på børnehjemmet i Bao Goo.
Børnlille.
Hver måned fik børnene på Bao Goo chancen for at finde en familie!
Det var et lykkeligt sted.
Eller sådan så det ud.
For børnehjemmet i Bao Goo gemte på en frygtelig hemmelighed.
Et monster!
Et vildt og magtfuldt bæst, som ingen kunne tæmme!
Så en nat brød det ud!
Men se!
Monsteret i Bao Goo var ingen ringere end...
...Tiger!
Jeg vil bare lege.
Hun var ikke som de andre bløde kaniner eller små, søde ænder.
Vent!
Stakkels Tiger anede ikke, hvor stærk hun var.
Ingen vil adoptere et barn her, fordi de er bange for hende.
Hun er et monster. Et monster.
Børnehjemmet havde brug for hjælp.
Tiger?
Jeg er Shifu. Jeg er...
Bange?
- Nej. - Men det burde du være.
Jeg er Tiger. Monstret Tiger!
- Monstret, som ingen vil have. - Du er ikke et monster.
Du er bare en lille pige.
Skal vi lege?
Du må lære at kontrollere dine kræfter.
Og så begyndte træningen.
Denne leg kræver disciplin, præcision,
en rolig hånd og et stabilt hjerte.
Hold fokus. Igen.
Tiger gjorde sit bedste, men hun kunne stadig ikke styre sit temperament.
Igen.
Og uger blev til måneder.
Igen.
Indtil den dag...
...hvor det lykkedes for hende.
Hendes træning var fuldført.
Børnehjemmet i Bao Goo var igen det lykkeligste sted i Kina.
Men for Tiger var der én prøve tilbage.
Ville hun finde en familie?
Totalt nederen.
Kom, lille ven. Der viser sig nok noget.
Alle de voksne var stadigvæk bange for hende.
Alle bortset fra én.
- Shifu! - Kom. Lad os tage hjem.
- Nå, det synes I er sjovt, hva'? - Ja.
Men det erjo også nemmere at grine af nogen end selv at blive grinet af, ikke?
Lad mig fortælle jer om Abe.
Fire ord.
S-L-E-M, slem.
Det er vist ét ord, men fire bogstaver.
Men ikke slem som i "på den fede måde".
Abe var også slem,
altså i betydningen "ikke særlig sød".
Hej, jeg er heroppe.
Fjols!
Landsbyboerne havde fået nok. De udtænkte en plan.
Forsvind.
Okay, det var ikke nogen super plan.
Så i stedet for at bede Abe om at gå,
besluttede de sig for at smide ham ud.
Uanset hvem landsbyboerne sendte ind...
...kunne de ikke hamle op med Abe.
Abe kunne bogstavelig talt få alle og enhver til at tabe bukserne.
Ja, næsten alle.
Abe, du må væk herfra.
Klart, hvis du vinder, så gårjeg.
Hvis ikke, så er det dig, der må væk.
Uden bukser på.
Men Oogway havde ingen bukser på.
Ja, nu får vi se...
Hvad vil du gøre nu, hva'?
Du reddede mig. Hvorfor?
Abe, du har vist mig dine store evner,
men jeg kan også mærke, at du har en stor smerte.
Du vinder. Jeg går.
Bliv her. Brug dine evner til noget godt, unge kriger.
Find det, som man nægtede dig dengang for længe siden.
Mine bukser?
Medfølelse.
Tak, mester.
Sådan lærte Abe at behandle alle de andre,
som han selv ville behandles.
Og nu var han så sandelig god.
Rigtig god.
Men også slem. Slem som på den "overdrevent for fedeste-agtige" måde!
- Ja! - Uden bukser på!
Hej! Rolig!
- Shifu! - Det er ikke så let, vel?
Nej, det er...
Forstår du, at undervise i kung fu er en kunst,
der tager flere år at mestre.
Du må ikke være skuffet, hvis det ikke er lykkedes.
Sig mig, hvad ved du om kung fu?
Det handler om at kæmpe!
Men det handler også om tålmodighed.
- Og mod. - Og disciplin.
Og medfølelse.
Det giver... selvtillid?
Øh... fortsæt, mester Po. Jeg går ind og mediterer.
Okay, sådan. Ikke dårligt på den første træningsdag.
Vent, Po, hvad med dig?
- Mig? - Ja!
Fortæl os om din første dag.
Kom nu, fortæl!
Det var totalt for-fedest!
Sejt.
SLUT